Börja med mina konturer.
Silhuetten.
Ha inte för bråttom.
Ta er tid att betrakta mig.
Se hur jag håller mina armar.
Mina händer.
Vem ställde dit tavlan?
- Den stod i förrådet. Fick vi inte det? - Nej.
Är det ni som har målat den?
Ja.
För länge sedan.
Vad heter den?
"Porträtt av en ung kvinna i brand."
- Åt vilket håll ska jag gå? - Gå upp och sen rakt fram, mot träden!
Det är jag som är Marianne...
Det har varit en salong, men den har stått tom länge.
- Har ni varit här länge? - I tre år.
- Trivs ni bra här? - Ja.
Ni ska få torka er...
Förlåt, jag tog för mig... Jag var hungrig.
- Finns det ett glas vin? - Ja.
Får man vara nyfiken?
- Hur är unga fröken? - Jag vet inte. Jag känner henne inte väl.
- Men ni har ju varit här i tre år. - Hon har bara varit här i några veckor.
- Var var hon innan dess? - Hos benediktinersystrarna.
Har hon lämnat klosterorden?
Hon har hämtats hem från klostret.
Systern dog.
Var det hon som skulle gifta sig?
Dog hon av sjukdom?
Nej.
Tror ni att ni kommer att klara av det?
- Klara av vad? - Att måla av henne.
- Varför undrar ni det? - Det har redan varit en man här, före er.
- Han lyckades inte. - Vad hände?
Det vet jag inte.
Det finns inte mycket att välja på. Det finns bara den här.
Hon äger inga klänningar. Hon går alltid klädd som i klostret.
- Hon är blond, inte sant? - Ja.
Den blir utmärkt.
Känner ni igen den här tavlan?
Det var min far som målade den.
Det var i början av hans karriär, i Milano, innan jag hade gift mig.
Min dotters friare är från Milano. Om porträttet godkänns flyttar vi dit.
Det kommer ni att göra.
Jag vill att ni ska veta att hon redan har lyckats skrämma bort en konstnär.
Hon vägrade nämligen att sitta modell, så han fick aldrig se hennes ansikte.
- Varför vägrar hon att bli avmålad? - För att hon vägrar gifta sig.
Ni måste måla av henne i hemlighet.
Hon tror att ni ska hålla henne sällskap i några dagar och gläder sig åt det.
- Hon har inte fått gå ut sedan hon kom. - Varför inte?
För att jag gav hennes syster för fria tyglar.
Så hon tror att jag ska övervaka henne?
Men i stället iakttar ni henne. Klarar ni att måla tavlan på det sättet?
Säkert bättre än jag klarar att vara sällskapsdam...
Det här porträttet kom hit före mig.
När jag kom in i rummet första gången möttes jag av mitt porträtt på väggen.
Det väntade på mig.
- Hon är här och väntar på att få gå ut. - Kom!
Säg mig, vad hände med unga fröken? Hur dog hon?
Vi promenerade vid klippan. Hon gick bakom mig och försvann.
Jag såg hennes krossade kropp ligga nedanför.
- Såg ni inte när hon föll? - Nej, jag tror att hon hoppade.
Varför tror ni det?
Hon skrek inte.
Det här har jag drömt om att få göra i flera år!
- Att få dö? - Att få springa.
Hela örat måste synas och dess brosk studeras noga, även om det täcks av hår.
Färgnyansen måste vara varm och transparent-
-utom vid mitthålet, där den är mer framträdande.
Även i ljus måste hudtonen vara mildare än vid kindpartiet-
-som är mer markerat.
- Hade ni med er en bok hit? - Ja.
- Skulle jag kunna få låna den? - Jag ska hämta den.
Tack.
Märkligt att ni sover här.
Mademoiselle? Mademoiselle!
Hon väntar på er.
- Är hon där nere? - Ja. Jag måste skydda er mot vinden.
Jag skulle vilja bada.
- När havet har lugnat sig, kanske. - Ja.
- Hur länge stannar ni? - I sex dagar till.
Kan ni simma?
Det vet jag inte.
- Det är för farligt om ni inte kan simma. - Jag vet inte om jag kan simma.
- Hur har dagen varit? - Svår.
Hon går alltid framför mig och promenerar ensam på stranden.
- Har ni börjat måla av henne? - Inte än.
- Jag har inte ens sett henne le. - Har ni försökt vara rolig?
Är det ofullbordat?
Det var min syster som broderade det.
Tror ni att hon ville dö?
Ni är den enda som har vågat ställa mig den frågan.
Förutom ni, antar jag?
Inte högt, men ja.
I sitt sista brev bad hon om ursäkt, helt utan anledning.
Vad tror ni att hon ursäktade sig för?
Att hon överlämnade sitt öde åt mig.
Ni får det att låta som om ert öde var något hemskt.
Vad vet ni om mitt förestående giftermål?
Bara att ni ska gifta er med en man från Milano.
Det är allt jag också vet, så ni förstår att jag är orolig...
- Ja, när ni säger det så... - Jag säger som det är.
- Hade ni hellre stannat i klostret? - Det har sina fördelar.
De har ett bibliotek, och man kan sjunga och höra på musik.
Och så känns det fint att få leva i jämlikhet.
Jag fann det orättvist och lämnade det efter första nattvarden.
De bestraffade mig för att jag ritade i skrivböckerna.
- Ritar ni? - Ja, lite grann.
Och när ska ni gifta er?
- Kanske aldrig. - Är ni inte tvungen?
Nej.
Jag ska ta över min fars verksamhet.
Det är för att ni kan välja som ni inte förstår mig.
Jag förstår er mycket väl.
Hur ser era dagar ut?
Vi kommer hem sent, och då är det för mörkt för att arbeta.
Jag ska uppehålla henne i morgon eftermiddag, så att ni får arbeta ostört.
Det vore nog bättre om ni lät henne gå ut på egen hand.
Ni har inget att frukta. Hon är inte ledsen, utan arg.
Tror ni inte att jag känner igen hennes ilska?
- Jag känner igen den väl. - Jag också.
- Var har ni lärt er tala italienska? - I Milano.
Så ni känner till Milano? Jag längtar så efter att få återvända dit, efter tjugo år!
Säg hur vackert Milano är och vilket skönt liv hon kommer att få.
- Hon pratar inte så mycket med mig. - Jag gifter inte bort henne med grannen.
Jag försöker ta henne någon annanstans där hon blir mindre uttråkad.
- Och ni också. - Ja, varför inte?
Jag ger mig av samtidigt som ni.
Om ni inte måste återvända till Paris-
-har jag en väninna som gärna vill ha sitt porträtt målat.
Tack.
Men det kommer inte att bli lätt, för min väninna är verkligen ful.
Hon är anskrämlig!
Ni fick mig att skratta. Det var länge sedan sist.
Jag gjorde inget alls.
Ni är här. Det krävs att man är två för att man ska kunna vara rolig.
Marianne?
- Har ni tobak? - Ja.
Er mor går med på att låta er gå ut ensam i morgon, så då blir ni fri.
Är det att vara fri, att vara ensam?
- Är det inte det? - Det kan jag svara på i morgon.
- Jag tänker gå i mässan. - Vill ni ta nattvarden?
- Jag vill höra musik. - Orgel är fint, men påminner om död.
- Det är allt jag känner till. - Har ni aldrig hört en orkester?
Nej, har ni det?
Berätta!
Det är svårt att beskriva musik.
- Vad är det för något? - Ett stycke som jag älskar.
Är det glädjefullt?
Nej, men levande.
Det handlar om en storm som håller på att blåsa upp.
Och om insekter som känner av det.
De blir oroliga. Och så bryter ovädret ut.
Det blixtrar och stormar.
Jag minns inte hur den går!
Ni lär få höra resten... Milano är en riktig musikstad.
Då längtar jag till Milano...
Jag säger bara att där också finns positiva saker.
Ni säger framför allt att jag ibland kommer att finna tröst.
Hur var mässan?
- Ni ser glad ut. - Jag sjöng mycket.
- Ska ni redan gå? - Ja.
Följer ni med mig ut i morgon?
Ja.
Jag kände mig fri när jag var ensam, precis som ni sa.
Men jag kände också att jag saknade er.
Porträttet är klart.
Är ni nöjd med det?
Ja, jag tror det.
Då går vi och tittar på det.
Jag skulle vilja be er om en sak.
Låt höra...
Jag skulle vilja visa det för henne först.
Och få säga sanningen själv.
Jag förstår. Hon är väldigt fäst vid er.
Hur vet ni det?
Hon talar om er.
Héloïse?
Jag måste tala om en sak...
Jag är konstnär och kom hit för att måla av er.
Jag målade klart ert porträtt i går kväll.
Nu förstår jag bättre varför ni lovordade ett liv i exil. Ni kände er skyldig.
- Ska ni ge er av? - Ja, tillsammans med er mor.
Då får det bli i dag som jag badar.
- Nå, kan ni simma? - Det vet jag fortfarande inte.
- Såg ni mig? - Ni kan flyta...
Nu går vi hem.
Så det var därför ni såg på mig så där?
Ni säger inget.
Är det där jag?
Ja.
Är det så ni ser mig?
- Det hänger inte bara på mig. - Vad menar ni med det?
Det finns regler, konventioner, uppfattningar...
Så ni menar att det inte finns något liv, ingen närvaro?
Er närvaro består av flyktiga ögonblick som kanske inte är så sanningsenliga.
Allt är inte flyktigt.
Vissa känslor är djupa.
Att jag inte kan se det är något jag kan förstå.
Men att ni inte ser det gör mig ledsen.
Vad vet ni om jag kan se det eller inte? Jag visste inte att ni var konstkritiker.
Jag visste inte att ni var konstnär.
Jag ska gå och hämta min mor.
Det var inte tillräckligt bra. Jag måste börja om.
Driver ni med mig?
Jag är ledsen, men han hade inte tyckt om det.
- Då är ni oduglig och kan ge er av. - Hon stannar!
Jag ska sitta modell åt henne.
Är det sant?
Ja.
Varför det?
Vad förändrar det för er del?
Inget.
Jag ska resa bort i fem dagar. När jag är tillbaka ska tavlan vara klar.
Och det avgör jag, inte ni. Förstått?
Ta farväl av mig som när du var liten.
Slå er ned.
Vänd er barm mot mig.
Lite till.
Vrid lite lätt på huvudet.
Stöd er på den här.
- Nej, inte så. Får jag? - Ja.
Ta tag i er hand.
Nej, åt andra hållet, så här.
- Sitter ni bekvämt? - Ja.
- Klarar ni att sitta i den ställningen? - Ja.
Se på mig.
Värmen kommer att göra er gott. Kärnorna håller värmen länge.
Tack ska ni ha.
Jag brukar ha en liggande, men jag har inte fått mina månadsblödningar.
- Har det hänt flera gånger? - Tre gånger nu.
- Är det första gången det händer? - Ja.
- Vill du ha barn? - Nej.
Jag tänkte lösa det när madame hade rest.
- Jag orkar inte mer! - Lite till!
Jag orkar inte mer!
Nej, det får inte vara några blommor på dem.
Det är klart.
- Räcker det? - Vi får väl se...
Har det hänt er också?
Ja.
Har ni redan älskat någon?
Ja.
Hur är det?
- Det är svårt att beskriva. - Hur känns det?
Jag lyckas inte få er att le.
Det känns som om jag lyckas, men så försvinner leendet igen.
- Ilskan vinner alltid till slut. - Ja, i ert fall.
- Det var inte meningen att såra er. - Det gjorde ni inte.
Jo, det ser jag. När ni blir rörd gör ni så här med handen.
- Gör jag? - Ja.
Och när ni blir generad biter ni er i läppen.
Och när ni blir arg blinkar ni inte.
Ni vet visst allt...
Förlåt, men jag skulle inte vilja vara i ert ställe.
Men det är ni, ni befinner er i exakt samma situation.
Kom hit.
Kom.
Kom närmare.
Se, bara.
Om ni ser på mig, vem ser jag då på?
När ni inte vet vad ni ska säga tittar ni ner och rör vid er panna.
När ni förlorar kontrollen höjer ni på ögonbrynen.
Och när ni blir konfys andas ni genom munnen.
- Nej, jag rörde det inte! - Jag vann! Ni rörde vid det.
Koncentrera er lite nu.
Er tur!
- Ni fuskar! - Nej, jag spelar snabbt.
- Varsågod. - Två.
- Två kort! Två sexor! - Åh, nej!
- Jag vann! - Ja.
Er tur. Nej, kom igen!
Blotta halsen.
Lite till.
Ni tänker visst på min blivande make...
- Målar ni nakenmodeller också? - Ja, kvinnor.
Varför inga män?
- Det får jag inte. - Varför inte?
För att jag är kvinna.
Är det en fråga om anständighet?
Det är framför allt för att hindra oss från att skapa stor konst.
Utan kunskaper i manlig anatomi berövas vi de främsta motiven.
- Hur bär ni er åt? - Jag gör det i hemlighet, det tolereras.
Vad säger ni till era modeller för att underhålla dem?
- Är ni uttråkad? - Nej, jag intresserar mig för er.
"Er hy har en skimrande lyster i dag."
"Ni är oerhört elegant."
"Ni är en fantastisk modell."
"Ni är vacker."
Sådana saker säger jag till dem.
"Och till lyrans klingande toner sjöng han:"
"Gudar, ni som härskar över det rike under jorden dit vi alla faller."
"För min maka kommer jag hit."
"En orm hon trampat utgöt i kroppen sitt dödande gift och stal hennes ungdom."
"Jag ber er, väv på nytt Eurydikes liv, som i förtid avklippts."
"Allt är vi skyldiga er. Alla färdas vi hit, till vår sista och yttersta boning."
"Ingen härskar så länge som ni över vårt släkte."
"Även hon faller under er makt när hon åldrad och mogen levt sin utmätta tid."
"Nekas hon sådan gunst av ödet ämnar jag också stanna här nere."
"Åt bådas död ni i så fall får glädjas."
Han är övertygande. Hoppas verkligen att de kommer att gå med på det!
"Då, för första gången"-
-"sägs Eumenidernas kinder, rörda av sången, ha vätts av tårar."
"Dödsrikets konung kan ej stå mot den bedjandes bön, ej heller hans maka"-
-"och Eurydike kallar de fram. Bland nykomna skuggor var hon"-
- "och nalkas på haltande fot."
"Orfevs får nu ta emot sin gemål, med ett villkor: att inte vända sig om."
"Gjorde han det skulle gåvan fråntagas honom."
"Brant är stigen och höljd i ogenomträngliga töcken"-
-"som genom tigande trakt de vandrar, upp emot ljuset."
"Nära den övre världens rand var de redan, då Orfevs"-
-"rädd att förlora sin maka på nytt, och ivrig att återse henne, vände sig om."
"Strax sjönk hon tillbaka."
"Armarna sträckte han ut i sin längtan att famna och famnas"-
-"men slöt dem blott om bedräglig luft som vek undan."
"Hon, som nu dog på nytt, ville dock ej klandra sin make."
"Kunde han anklagas för att älska henne?"
Vad hemskt! Varför vände han sig om? Han skulle ju inte det! Och utan orsak!
- Det fanns ju orsaker. - Tycker ni? -Läs om det igen!
"Nära den övre världens rand var de redan, då Orfevs"-
-"rädd att förlora sin maka på nytt, och ivrig att återse henne, vände sig om."
Nej, han kan ju inte se på henne om han är rädd att förlora henne!
- Det var ju det han inte fick! - Han är så kär att han inte kan låta bli.
Sophie har rätt. Han skulle kunna stå emot. Det är inget skäl.
- Han väljer kanske att vända sig om. - Varför då?
Han väljer att minnas Eurydike. Det är därför han vänder sig om.
Hans val är inte den förälskades, utan poetens.
"Bara ett sista 'farväl', som knappt nådde hans öron, viskade hon"-
- "och sjönk åter ner till skuggornas rike."
Det var kanske hon som sa: "Vänd dig om."
Jag är fortfarande med barn. Hon bad mig komma om två dagar.
Jag ska följa med er.
- Ska vi inte vänta på Héloïse? - Hon mår inte bra. Hon vill inte äta.
Jag trodde att ni blev rädd.
Ni hade rätt. Jag är rädd.
Tror ni att alla älskande inbillar sig att de uppfinner något nytt?
Jag känner igen gesterna. Jag har redan föreställt mig allt.
Har ni drömt om mig?
Nej, jag har tänkt på er.
Vill ni inte följa med mig längre?
Jag kommer!
Ni måste stiga upp.
Vänta...
Det blir bra.
Lägg dig ner.
Upp med benen. Så där, ja.
Tack.
Ta ett djupt andetag.
Titta.
Nu är det klart.
Gå och lägg er, så vakar jag över henne.
Jag vill inte gå och lägga mig.
Sophie?
Sover ni?
Nej.
Kan ni kliva upp?
Hjälp henne upp.
Hämta era saker. Vi ska måla.
Sophie, kom hit.
Kom och sätt er. Kom närmare.
Lägg er ner.
Se på henne.
Böj er framåt lite mer.
Sophie, sträck på huvudet.
Ja.
- Sluta! - Med vad då?
Med det ni håller på med.
Var allvarlig nu.
Sitt still.
Jag köpte den av en kvinna på festen. Det är en växt.
Hon sa att den får en att flyga.
- Har ni redan provat på det? - Nej, aldrig.
- Vill ni göra det? - Nu?
Hon sa att den får tiden att kännas längre.
Era ögon...
Ni måste dricka.
- Den här gången tycker jag om det. - Kanske för att jag känner er lite bättre.
- Jag har kanske också förändrats. - Ja, kanske det.
Det var inte för min skull ni förstörde det förra.
Det var för er egen skull.
- Jag skulle vilja förstöra det här också. - Varför det?
Genom det ger jag er till en annan.
Det är hemskt.
Nu när ni äger mig lite förebrår ni mig.
- Nej. - Jo, det känner ni väl själv?
Ni är inte på min sida längre. Ni förebrår mig för att jag ska gifta mig.
- Ni är inte solidarisk längre. - Ni har rätt.
Varsågod. Säg vad ni har på hjärtat.
- Jag trodde att ni var modigare än så. - Jag säger detsamma.
Då så... Ni tycker att jag är undfallande.
Värre än så, ni tror att jag är med på det!
- Ni tror att jag ser fram emot det. - Det är ett sätt att undvika att hoppas.
Ni får gärna tro att jag är lycklig eller olycklig, men inte skyldig.
Ser ni hellre att jag gör motstånd?
- Ja. - Ber ni mig om det?
- Svara! - Nej.
- Har ni sett Héloïse? - Nej, är hon inte på sitt rum?
Vi har fått besked...
- Madame kommer i morgon förmiddag. - Jag förstår.
Kommer ni att hinna klart till dess?
Ja.
Förlåt.
Er mor kommer hem i morgon.
Kom och ställ er här, bredvid mig.
Hur vet man när det är klart?
Man kommer till en punkt då man slutar måla.
Det är klart.
Vem är det till?
Mig.
Nu kan ni återskapa den här bilden i det oändliga.
Ja.
Snart är det henne ni kommer att se när ni tänker på mig.
Men jag har ingen bild av er.
Vill ni ha en bild av mig?
Ja.
- Vilken då? - Den där.
Ge mig er bok.
- Säg ett tal. - 28.
Ni blundar.
Somna inte, somna inte, somna inte...
Jag känner en ny känsla.
Vilken då?
Saknad.
Sakna mig inte.
Minns mig i stället.
Jag kommer att minnas när ni somnade i köket.
Jag kommer att minnas hur mörk ni blev i blicken när jag vann över er i kort.
Jag kommer att minnas första gången ni skrattade.
- Det dröjde länge innan ni blev rolig. - Det är sant, jag har slösat bort min tid.
Jag har också slösat bort min tid.
Jag kommer att minnas första gången jag fick lust att kyssa er.
- När var det? - Såg ni inte det?
På festen, vid elden?
Ja, då hade jag lust, men det var inte första gången.
- Säg när det var. - Nej, ni får säga det.
När ni frågade om jag redan hade älskat någon.
Jag kände att ni hade det, och att det var just i det ögonblicket.
Det minns jag.
- God morgon. - God morgon.
De har kommit.
Utmärkt!
Varsågod.
Tack.
Héloïse, kom med mig!
- Jag kommer strax. - Nej, nu. Jag har en present till er.
Jag säger adjö till er här...
Adjö.
Lycklig resa!
Vänd dig om!
Ni har målat mig så sorgsen.
- Det var ni. - Inte nu längre.
Jag såg henne igen en första gång.
- Vaktar ni tavlorna? - Jag iakttar folks reaktioner.
Vill ni ha min? Orfevs är skickligt målad. Er far är verkligen i form.
Det är min tavla. Jag anmälde den i hans namn.
Han brukar skildras innan han vänder sig om, eller efter, när Eurydike dör.
På er tavla ser de ut att ta farväl av varandra.
Jag såg henne igen en sista gång.
Ursäkta...
Tack.
Hon såg mig inte.
Översättning: Lotta Rossi för Folkets Bio